LENFILM
subtitrare realizată de Das
AVENTURILE LUI SHERLOCK HOLMES ŞI ALE DOCTORULUI WATSON
ARTHUR CONAN DOYLE
CÎINELE DIN BASKERVILLE
Partea întîi
cu
Sherlock Holmes - Vasili Livanov
doctorul Watson - Vitali Solomin
doamna Hudson - Rina Zelenaia
şi...
Irina Kupcenko, Nikita Mihalkov,
Alla Demidova, Svetlana Krucikova
Aleksandr Adabaşian, Borislav Brondukov
Serghei Martinson, Evgheni Steblov
Oleg Iankovski
O. Belov, D. Bessonov, O. Palmov
A. Hudeiev, R. Kirov
- Ei,bine,Watson,ce pãrere ai despre bastonul ãsta ?
- Îmi vine sã cred cã ai ochi şi la ceafã.
- Dragul meu prieten, dacă ai fi citit tratatul meu asupra organelor de percepţie ale detectivilor...
...ai fi ştiut că aceştia au la lobii urechilor receptori speciali de căldură.
Cu alte cuvinte ,ceea ce vreau să spun e că nu am ochi la ceafă.
- V-a văzut reflecţia în cana de cafea.
- Lui James Mortimer, M.R.C.S., din partea prietenilor lui din C.C.H...
...şi data de "1884".
- Cum reconstitui tu proprietarul acestui baston ?
- Cred cã doctorul Mortimer este un medic în vîrstã.
Presupun cã e...
...un medic de la ţarã. - Cum aşa ?
- Pentru cã acest baston arãtos, este atît de tocit,
încît cu greu mi-aş putea închipui un medic de oraş care sã umble cu el.
Şi apoi avem gravura.
Cred că literele "C.H." Probabil vin de la ...
...clubul local de vînătoare.
- Dragă Watson,ai început să stăpîneşti metodele mele de deducţie
dar mă tem,dragul meu Watson,că cele mai multe din concluziile tale sînt greşite.
Un dar ca acesta pentru un doctor e mai probabil să vină de la un spital.
Literele "C.C.H."
mã fac sã mã gîndesc la "Charing Cross Hospital".
- Poate cã ai dreptate. - Să mergem mai departe.
Un doctor care şi-a făcut o bună reputaţie la Londra nu s-ar duce să practice medicina la ţară.
Mai degrabă e e vorba de un intern la chirurgie sau de un student în ultimul an.
Şi a pãrãsit Londra acum cinci ani - data se vede pe baston.
Aşa cã, dragul meu Watson ,medicul tãu de familie, solemn,între douã vîrste,dispare.
Şi apare un tînãr amabil...
sub treizeci de ani, modest,distrat.
Pentru cã numai un om distrat poate aştepta o orã în camera noastrã
şi apoi sã plece lãsîndu-şi bastonul. Şi în plus de asta...
...e foarte legat de cîinele lui.
Judecînd dupã urmele lãsate de dinţi pe baston...
e mai mare decît un terrier...
...şi mai mic decît un mastiff.
Cît despre ultima parte, nu avem nici o posibilitate să o verificăm.
- Elementar,dragul meu prieten. E un spaniel cu pãr cîrlionţat.
- Un spaniel ? Ai zis cã e un spaniel cu pãrul cîrlionţat ?
- Exact,un spaniel.
- Insişti pe faptul că e un spaniel?
- Domnule Holmes, vizitatorul dvs de ieri e aici.
Ieri şi-a lãsat bastonul aici iar azi şi-a adus cîinele cu el.
- Sînt foarte bucuros !
Nu eram sigur dacã l-am lãsat aici sau la Biroul naval.
- E un dar ? - Da.
- De la spitalul Charing Cross ? - De la colegii mei cu prilejul cãsãtoriei.
- Dragă,nu e bine.
- Nici nu mã aşteptam,domnule Holmes...
sã aveţi un craniu atît de dolicocefalic,
şi o dezvoltare supraorbitalã atît de pronunţatã.
Craniul dvs ar fi o adevãratã podoabã pentru orice muzeu antropologic.
- Sînt flatat.
- Consider cã sînteţi al doilea dintre cei mai buni specialişti din Europa...
- Într-adevãr,domnule ! Pot sã vã întreb cine are onoarea de a fi primul ?
- Orice om cu o minte riguros ştiinţificã trebuie întotdeauna
sã apeleze la opera domnului Bertillon.
Dar e ştiut faptul cã sînteţi singurul om
al cãrui spirit practic este recunoscut în astfel de probleme.
Sper,domnule, că în mod necugetat nu am...
- Numai puţin.
- Am în buzunar un manuscris. E un manuscris vechi.
- De la începutul secolului al XVIII-lea, dacã nu e cumva un fals.
- Uimitor ! Cum de ştiţi asta,domnule ?
- În timp ce vorbeaţi,
...am putut sã vãd o fîşie de cîţiva centimetri din el.
Documentul dvs l-aş plasa în anul...
...1740. - Data lui exactã este 1742 !
Este un document de familie.
Mi-a fost încredinţat de către sir Charles Baskerville,
a cãrui neaşteptatã şi tragicã moarte din urmã cu trei luni, a produs...
...atîta vîlvã în Devonshire.
I-am fost prieten apropiat şi medic lui sir Charles.
A fost un om hotãrît,dibaci şi practic.
Totuşi a luat acest document foarte în serios.
Manuscrisul e foarte scurt. Cu permisiunea dvs am sã vi-l citesc.
"Despre originea cîinelui din Baskerville au fost mai multe relatãri.
Totuşi,întrucît descind în linie directã din Hugo Baskerville...
...şi am aflat întîmplarea de la tatãl meu, care o ştia la rîndul lui de la tatãl sãu,
am aşternut-o pe hîrtie aşa cum este ea arãtată mai jos.
Şi aş vrea să credeţi,fii mei, că nu există blestem atît de greu
încît să nu fi poată îndepărtat prin rugăciune şi pocăinţă.
S-a întîmplat ca acest strãmoş al nostru Hugo,sã se îndrãgosteascã
(dacã,într-adevãr, o pasiune atît de întunecatã
poate fi cunoscutã sub un nume atât de luminos).
de fiica unui yeoman din vecinãtate. Într-o noapte,Hugo s-a furişat la fermã
tatãl şi fraţii ei fiind plecaţi, dupã cum ştia el bine
şi a rãpit-o pe fecioarã.
Fata a fost închisã într-o camerã de sus, în timp ce Hugo şi prietenii lui petreceau jos.
Copleşitã de spaimã, fata a fãcut un lucru disperat.
Folosindu-se de iederã, ea a coborît pe sub streaşinã,
şi s-a îndreptat spre casã, prin mlaştinã cãtre ferma tatãlui ei.
Ceva mai tîrziu, Hugo şi-a pãrãsit oaspeţii, şi s-a dus sã-şi viziteze prizoniera,
dar a gãsit colivia goalã şi pasãrea fugitã.
Atunci,a arãtat ca unul posedat de diavol.
Hugo a asmuţit cîinii pe urmele ei şi a dat drumul haitei.
A încălecat şi a urmat haita de cîini peste ţinuturile mlăştinoase.
Petrecãreţii au fost incapabili sã înţeleagã la început ce s-a petrecut.
Într-un final,au încãlecat cu toţii şi au pornit în urmãrire.
Cavalerii cei beţi au cãlãrit o milã - douã pînã cînd au dat peste cîini.
Aceştia,deşi erau renumiţi pentru curajul lor, scheunau strînşi grămadă în jurul cailor.
Ceata s-a oprit. Torţele au luminat pajiştea,
iar acolo în mijloc zăcea fără viaţă fecioara.
Şi atunci li s-a făcut părul măciucă temerarilor.
Peste Hugo sta,sfîşîindu-i gîtul, o dihanie îngrozitoare.
Era o fiară mare şi neagră, ce părea a fi un cîine.
Bestia a întors către ei ochii ei de foc...
...şi botul din care îi curgeau bale.
Nici unul dintre ei nu şi-a mai adus aminte cum a ajuns acasă.
Şi numai în paza Providenţei,vă las,fiii mei, şi de aceea vă dau sfat vouă
să vă feriţi de a trece peste ţinuturile mlăştinoase în acele ceasuri negre
cînd puterile răului se dezlănţuie."
Nu găsiţi că e interesant,domnule Holmes?
- Este... pentru un colecţionar de poveşti vechi.
- Foarte bine,domnule Holmes. Am aici "Devon County Chronicle"
din data de 14 mai, anul acesta cu o scurtă istorisire a faptelor
descoperite la moartea lui sir Charles Baskerville.
"Moartea lui sir Charles Baskerville,
al cărui nume fusese menţionat ca cel mai probabil candidat al liberalilor
în Mid Devon, la următoarele alegeri, a stîrnit jale în tot ţinutul.
Neavînd copii,a fost dorinţa expresă a lui sir Charles
ca întreg ţinutul,chiar în timpul vieţii lui, să tragă foloase de pe urma averii lui.
Şi mulţi vor fi avînd motive personale să deplîngă sfîrşitul său timpuriu.
După efectuarea autopsiei
medicul legist a stabilit că moartea s-a produs din cauze naturale."
- Şi ce-i cu asta ?
- Snoopy,nu mai lătra.
Nu cred nici o iotă din ce scrie aici !
În timp ce examinam cadavrul pe aleea tiselor,am observat nişte urme de paşi.
- De bărbat sau de femeie ?
- Erau urmele...
...unui cîine uriaş.
- Le-a mai văzut şi altcineva ?
- Urmele erau cam la treizeci de paşi de cadavru şi nimeni nu le-a dat atenţie.
Aş fi făcut şi eu la fel dacă nu cunoşteam legenda.
- Spuneţi că urmele erau mari ? - Erau enorme.
- Şi nu erau aproape de cadavru ? - Nu.
- După cîte înţeleg,gardul de tisă este străbătut la capăt de o poartă ?
- Da,e o portiţă ce duce spre mlaştină.
- Acum,spuneţi-mi,doctore Mortimer, ceva ce este important,
în afară de urmele lui sir Charles şi urmele acelea mai erau şi altele ?
- Da,mai erau şi urmele lăsate de Barrymore, majordomul,cel care a găsit cadavrul.
- Lucrul acesta mă interesează nespus de mult.
Încă ceva. Portiţa era încuiată ?
- Încuiată, şi încă cu lacăt.
- N-aţi mai găsit nimic altceva lîngă portiţă ?
- Era greu de desluşit ceva pentru că zăpada era bătătorită.
Sir Charles a stat neîndoielnic acolo, lîngă portiţă,vreo cinci sau zece minute.
- De unde ştiţi asta ?
- Pentru că de două ori i-a căzut scrumul de la ţigare.
- I-aţi examinat cadavrul ?
- Nu avea urme vizibile de violenţă.
- În urma autopsiei aţi constatat ceva ?
- Suferea de o boală veche de inimă. - Vom lua acest caz.
- Domnule Holmes,e un domeniu în care detectivii şi poliţia sînt neputincioşi.
Localnicii mi-au spus că înainte de tragica moarte a lui sir Charles
au văzut în ţinuturile mlăştinoase o creatură îngrozitoare
care aduce întocmai cu demonul din legendă.
Vă asigur că în acest district domneşte teroarea.
- În felul meu modest, am luptat împotriva răului...
dar chiar să mă lupt cu Scaraoţchi în persoană, e o încercare prea ambiţioasă.
Şi ce anume doriţi să fac ?
- Nu v-am cerut nimic deocamdată.
- Atunci,de ce aţi venit la mine, doctore Mortimer ?
- Ca să mă sfătuiţi.
Spuneţi-mi,ce să fac cu sir Henry Baskerville
care soseşte în gara Waterloo exact...
...peste o oră şi un sfert.
- El fiind moştenitorul ? - Da,vine din Canada.
- Nu mai există un alt moştenitor ?
- Sir Henry este ultimul dintre Baskerville-i.
- Vă aşteptăm pe amîndoi aici.
Şi nu-i spuneţi nimic lui sir Henry deocamdată.
- Răposatul meu soţ obişnuia să spună
că acest atlas e unul dintre cele mai detaliate din Anglia.
În volumul acesta o să găsiţi unde e Devonshire.
- Mulţumesc.Sînteţi atît de atentă. - Aşa e.
Iar şi-a uitat oaspetele dvs bastonul aici ?
- Aici e locul care ne interesează pe noi.
Castelul Baskerville e aici în mijloc.
E înconjurat de o pădure.
Aleea de tisă nu e însemnată aici,
dar îmi închipui că se întinde de-a lungul acestei linii, şi are în dreapta ei ţinuturile mlăştinoase.
Grupul acesta mic de clădiri de aici e cătunul Grimpen
unde,prietenul nostru, doctorul Mortimer
îşi are reşedinţa.
Apoi la 14 mile depărtare...
chiar aici
e închisoarea de drept comun de la Princetown.
Ici şi colo sînt cîteva locuinţe.
Peste tot, între ele, se întinde zona mlăştinoasă.
E un loc sălbatic, Watson.
Te gîndeşti la caz ?
- Nu pot scăpa de gînduri. - Şi ce părere ai ?
- Că e foarte încurcat totul.
- Ai dreptate, Watson.
- Cine sînteţi ?
- Sînt doamna Hudson,domnule.
- Îmi pare bine de cunoştinţă. Bună dimineaţa.
Nu,nu,aceasta e şaua,am s-o las aici. Puteţi pleca.
Bună dimineaţa,domnilor.
- Bine aţi venit în Anglia. - Mulţumesc,domnule...
Bună dimineaţa,domnule Holmes! V-am recunoscut.
Poveştile despre faptele dumneavoastră au ajuns tocmai de cealaltă parte a oceanului.
Iar dumneata trebuie să fii doctorul Watson.
Nu mă pasionează literatura, dar scrierile dumitale...
Dragii mei prieteni sînt aşa de fericit !
E prea cald la Londra. Am plecat acum două săptămîni...
...şi ploua şi ningea dar aici e aproape ca la tropice !
- Bastonul dumneavoastră. - A naibii uitare.Bună ziua.
Cum v-a primit pămîntul înaintaşilor dumneavoastră ?
- Minunat ! Eu... - Cu enigme.
- Scrisoarea. - Da,imediat.
Am primit o scrisoare ciudată.
Trebuie să vă spun că nu cunosc pe nimeni în Londra,
...dar totuşi am găsit o scrisoare în camera mea de hotel.
Sherlock Holmes !
"Dacă preţuiţi viaţa şi capul dvs nu vă apropiaţi de mlaştină."
- Anonimă.
- Numai cuvîntul "mlaştină" este scris cu cerneală.
Dvs ce părere aveţi despre asta, doctore Mortimer ?
- Trebuie să admiteţi că nu e nimic supranatural în asta.
- Da,dar poate să vină din partea cuiva...
...care să fie convins că e vorba de un lucru supranatural.
- Ce lucru supranatural ?
Mi se pare că ştiţi mai multe decît ştiu eu,domnilor.
De aceea aş dori să...
- Sir Henry,cînd va veni vremea vă vom împărtăşi ce ştim.
- Înţeleg. - Vă dau cuvîntul meu de onoare.
- Domnilor,haideţi să ne mărginim deocamdată la acest document foarte interesant.
Cuvintele au fost tăiate din articolul de fond din "Times".
Ai ziarul Times de ieri seară,Watson ?
- Am citit ziarul Times de ieri. Nu scrie nimic despre sosirea lui sir Henry.
- Nu scrie nimic pentru că de-abia am sosit... - Sir Henry.
Spuneţi-mi,doctore Mortimer,aţi putea face diferenţa între craniul unui negru şi a unui eschimos ?
- Da,pentru că asta e pasiunea mea.
Arcadele, unghiul facial, curba maxilarului...
- Şi eu am o pasiune.
Pentru mine există tot atîta deosebire între litera de tipar de format"bourgeois"
a unui articol din Times şi tiparul neîngrijit al unui ziar de seară de o jumătate de penny
...cum este pentru dvs aceea dintre un negru şi un eschimos.
- Înţeleg.
- Un articol de fond din Times este în întregime distinct.
- Aşadar cineva a tăiat cuvintele acestui mesaj cu o foarfecă ?
- Cu o foarfecă de unghii.
- De ce a scris cuvîntul "mlaştină" de mînă ?
- Asta-i elementar, Watson. Nu l-a putut găsi tipărit.
- Aţi mai descoperit şi altceva în mesaj ? - Mai sînt una sau două indicii.
Cuvintele nu sînt lipite pe aceeaşi linie. Faptul acesta arată
neliniştea şi graba celui ce le-a tăiat.
Sînt aproape sigur că scrisoarea a fost scrisă într-un hotel.
- De ce ?
- Vedeţi, doctore Mortimer, o peniţă şi o călimară...
...rareori se pot găsi într-un asemenea hal la un particular.
Sir Henry !
- Da ? Ce e ? - Acum e rîndul dvs.
Spuneţi-ne,vi s-a mai întîmplat ceva deosebit de cînd aţi sosit la Londra ?
- Nimic.
Domnule Holmes,abia am sosit la Londra.
Doctore Watson, mi-am petrecut aproape toată
copilăria şi tinereţea în Statele Unite şi în Canada.
Am studiat acolo.
Aş spune că... mi-am pierdut o gheată.
M-aţi întrebat dacă s-a mai întîmplat ceva. Da,mi-am pierdut o gheată.
- Sir Henry,o să vă găsiţi gheata.
- Am crezut că e o chestiune interesantă. - Aţi rătăcit-o pe undeva,asta-i tot.
- Nu-mi pare rău de ele,domnilor.
Abia le cumpărasem aseară de la "Strand, şi nici nu apucasem să le încalţ.
- Dacă erau noi atunci de ce le-aţi dat la curăţat ?
- Ghetele erau cafenii.
Nu-mi place culoarea asta şi am lăsat un bilet...
...să fie date cu cremă neagră.
- De ce nu v-aţi cumpărat ghete negre atunci ?
- De ce,sir Henry ?
- De ce vi se pare ciudat ? Unde vreţi să ajungeţi ?
Ce vreţi să spuneţi,doctore Watson ?
- Watson,devine interesant.
Uită-te în dreapta.
Hai să ne uităm mai bine la omul acela.
La dracu',ne-a observat.
- Cine era ? - N-am idee.
- I-ai văzut faţa ? - Am observat că purta barbă.
- Şi eu am observat asta. Probabil că e falsă.
- Un spion ? - Aşa cred.
Baskerville a fost urmărit îndeaproape de cînd a sosit în oraş.
Cum s-ar fi ştiut altfel că a tras la hotelul Northumberland ?
Cred că în hotelul ăsta sînt luat drept un păcălici.
Drept un păcălici.
Da,drept un păcălici.
Dacă băiatul ăsta nu-mi găseşte gheata o să iasă scandal !
- Bună ziua,domnilor.Tot vă mai căutaţi gheata ? - Bună ziua, Holmes.
- Eu,unul,ştiu de glumă dar au întrecut măsura.
Noaptea trecută mi-au luat una dintre ghetele mele noi, iar azi mi-au furat şi una dintre cele vechi.
Nicăieri în lumea asta, în nici un hotel...
...nimic nu m-a mai enervat aşa de tare !
- Bună dimineaţa, Watson. - Bună dimineaţa.
- Doctore Mortimer, aţi observat că aţi fost urmărit...
...azi dimineaţă cînd aţi plecat de la mine de acasă? - Urmărit ?! De cine ?
- Din păcate asta nu v-o pot spune.
Încercaţi să vă amintiţi dacă printre vecinii sau cunoştinţele dvs din sat...
...e vreun bărbat cu barbă neagră?
- Da.Barrymore, majordomul lui sir Charles e un bărbat cu ...
...o barbă stufoasă. - Unde e Barrymore acum ?
- E la Baskerville Hall. Are grijă de casă.
- Putem verifica foarte uşor dacă e acolo. Vom proceda în felul următor.
Trimitem două telegrame. Una lui Barrymore la castelul Baskerville cu textul:
"E gata totul pentru primirea lui sir Henry ? "
Cea de a doua va fi trimisă poştaşului din Devonshire
cu instrucţiuni de a-i fi înmînată personal lui Barrymore :
"Dacă nu e acolo,trimiteţi telegrama înapoi la hotelul Northumberland."
Apropo,cine este acest Barrymore ?
- Cei din familia Barrymore au grijă de castel de cinci sau şase generaţii.
- A beneficiat Barrymore de testamentul lui sir Charles ?
- Da.
El şi soţia lui au primit cîte cinci sute de lire fiecare.
- Au ştiut că urmează să primească aceşti bani ?
- Da,lui sir Charles îi plăcea să vorbească despre dispoziţiile testamentului lui.
- Foarte interesant.
- Sper că nu o să-i priviţi cu suspiciune pe toţi cei...
...care au primit o moştenire de la sir Charles ?
Şi mie mi-a lăsat ceva.
Aproape o mie de lire sterline.
- La ce sumă s-a ridicat moştenirea ?
- La un milion de lire.
- Dragă doctore Mortimer...
...e o miză pentru care oricine ar putea juca cu disperare.
- Da.
- Acum este absolut clar pentru mine că dacă doctorul Watson este de acord...
...să vă însoţească la castelul Baskerville,
sir Henry se va simţi mult mai în siguranţă.
- Şi tu...
- După cum ştii,Watson,eu sînt reţinut în Londra de probleme urgente.
O să mă ţii la curent cu tot ceea ce se întîmplă în fiecare zi.
Cînd va sosi momentul critic
am să vin personal să te ajut.
Cu atît mai mult cu cît avem numai un singur fir. - Birjarul ?
- Da. - Ce păcat că nu i-am luat numărul !
- Nu noi,ci numai tu nu i-ai luat numărul, dragul meu prieten.
- Bună ziua,Butler. - Bună ziua,domnule.
- Îmi amintesc că ai printre băieţii tăi un flăcău pe nume Cartwright.
E un băiat iscusit. - Da,domnule,e încă la noi.
- Poţi să-l chemi ? - Cartwright !
Şi aş mai dori să-mi schimbi hîrtia asta de cinci lire.
- Bună ziua,domnule Holmes. - Îmi pare bine să te văd,Cartwright.
Dă-mi anuarul hotelurilor.
Aceasta e lista celor douăzeci şi trei de hoteluri din vecinătatea lui Charing Cross.
- Da,domnule.
- Uită-te la ele cu atenţie şi reţine-le numele.Ai înţeles ? - Da,domnule.
- Vei trece pe la fiecare hotel pe rînd.
La fiecare hotel ai să-i dai portarului un şiling.
- Poftiţi,domnule. - Mulţumesc.
Aici ai 23 de şilingi,Cartwright.
Le spui că vrei să vezi hîrtiile aruncate de ieri.
O să le mai spui...
...că o telegramă importantă nu a ajuns la destinaţie.
Dar ceea ce trebuie să cauţi e pagina din mijlocul ziarului Times
...cu multe găuri tăiate cu foarfeca.
Aici ai articolul.Ai înţeles ? - Da,domnule.
- Bine. De fiecare dată portarul o să-l cheme pe intendent,
căruia ai să-i dai tot un şiling.
Iată încă douăzeci şi trei de şilingi.
Şansele sînt mici dar să sperăm că o s-avem noroc.
Poftim încă zece şilingi în caz de urgenţă.
Pînă diseară trimite-mi un raport telegrafic în Baker Street. Asta-i tot.
- Am înţeles,domnule.
Şi acum,ne-a mai rămas să descoperim identitatea birjarului cu numărul 2704.
- Pe aici,vă rog.
- Am primit un mesaj de la sediul central,
că un domn de la această adresă se interesează de nr 2704.
Merg cu trăsura de şapte ani şi nu s-a plîns nimeni niciodată.
Aşa că am decis să vin să văd despre ce este vorba.
Spuneţi-mi în faţă ce aveţi cu mine.
- Nu avem absolut nimic cu dumneata,omule. Dimpotrivă...
dacă ai să răspunzi la toate întrebările pe care ţi le vom pune...
...ai să primeşti o jumătate de liră. Pe aici,te rog.
Poate am noroc, totuşi...
- Bună ziua. - Bună ziua,domnule.
- Spune-mi tot ce ştii despre clientul
pe care l-ai adus aici şi a supravegheat casa aceasta azi dimineaţă la ora zece,
iar după aceea a urmărit doi domni.
- De ce ? Nu văd la ce bun să vă mai spun şi eu, de vreme ce se pare că ştiţi totul.
- Cum l-ai descrie ?
- Era îmbrăcat ca un bogătaş,
şi avea o barbă neagră. Nu ştiu ce altceva v-aş mai putea spune.
- Ce culoare aveau ochii ?
- Nu,nu ştiu.
- Aveţi două telegrame,doctore Watson. - Mulţumesc.
"Am vizitat cele douăzeci şi trei de hoteluri, dar din păcate
nu am dat de urma foii de hîrtie tăiate.Cartwright."
"Am aflat că Barrymore e la castel. Baskerville."
S-au dus două dintre firele mele.
- Altceva aţi mai observat ?
- Clientul mi-a spus că e detectiv şi să nu scot o vorbă despre el.
- Interesant. Cînd ţi-a spus asta ?
- Cînd mi-a plătit. - Ţi-a mai spus şi altceva ?
- Mi-a spus cum îl cheamă.
- Excelent.
Watson,mai dă-i o jumătate de liră.
- Şi cum îl cheamă ? - Sherlock Holmes.
- Bună ziua, Perkins. - Bună ziua, doctore Mortimer.
- Acesta e Perkins. - Bine.
Bună dimineaţa,domnule.
Dii !
A sosit noul stăpîn.
- Ce-i asta,Perkins ?
- A evadat un puşcăriaş din închisoarea Princetown,domnule.
Gardienii îl caută de trei zile.
Supraveghează toate drumurile şi gările dar fără nici un rezultat deocamdată.
- Cine este evadatul ?
- Selden,ucigaşul de la Notting Hill.
E un om care nu se dă înapoi de la nimic, nu e un hoţ oarecare.
Castelul Baskerville.
- Spune-mi, Mortimer,aici în parc a murit unchiul meu ?
- Nu,a murit pe aleea de tisă în partea cealaltă.
- Da,domnilor,locul e sumbru.
În şase luni am să pun aici un şir de lămpi electrice.
Aţi auzit vreodată de lămpile care au de o mie de ori puterea unei lumînări ?
Au fost inventate de Edison şi Swan.
- Bine aţi venit,sir Henry! Bine aţi venit la castelul Baskerville !
- Nu,Barrymore,ai greşit.
Doctorul a zis în latină. "Errare humanum est."
- Eu sînt noul stăpîn, Barrymore.
- Ei,bine...
...e chiar aşa cum mi-am imaginat că ar fi reşedinţa unei vechi familii.
Străbunii mei trăiesc aici de cinci sute de ani.
- Cînd doriţi să fie servită cina,domnule ?
- Scuză-mă,... - Barrymore.
- Spune-mi, Barrymore, cînd serveşti de obicei cina ?
- Seara. - Atunci vom aştepta.
- Sir Henry,soţia mea şi cu mine vom fi bucuroşi să rămînem aici cît timp veţi avea nevoie de noi.
Dar în noile condiţii de aici casa va cere un personal considerabil.
- Care condiţii noi,Barrymore?
- Sir Charles a dus o viaţă foarte retrasă.
Şi foarte modestă.
Din cîte înţeleg, dumneavoastră veţi duce o altfel de viaţă.
- Din cîte ştiu familia dumitale,Barrymore,
trăieşte aici la Baskerville de cîteva generaţii.
M-ar mîhni să-mi încep viaţa aici încălcînd o veche tradiţie.
Dar totuşi locul e sumbru,nu-i aşa ?
- Da,aşa e.
- E greu de crezut că aceasta e încăperea care ne-a făcut...
...să ne simţim atît de trişti aseară.
- Cred că noi şi nu casa
am fost de vină. Eram frînţi de oboseală în urma călătoriei
aşa că am văzut totul în cenuşiu.
Acum după ce ne-am odihnit, eu,unul,am dormit dus...
...totul e mai vesel.
- Ce-i asta,terci de ovăz ? - Sînt cereale,domnule.
- Ia spune... - Barrymore,domnule.
- Iartă-mă,Barrymore, mai e altceva de mîncare ?
Eu ştiu...friptură,ceva carne ?
- Voi servi carne la cină,domnule.
- Şi totuşi nu a fost în întregime o chestiune de imaginaţie.
Nu aţi auzit pe cineva...
...o femeie,cred, plîngînd azi-noapte ?
- Şi dumneata ai auzit ?
Am crezut că mi-am închipuit.
M-am trezit pe la miezul nopţii
şi mi s-a părut că aud pe cineva plîngînd. Am crezut că totul a fost doar un vis.
- Eu l-am auzit bine şi sînt sigur că era într-adevăr un plînset de femeie.
- Vom afla imediat ce-a fost.
- Barrymore. - Barrymore...vino aici,te rog.
- Spune-ne,n-ai auzit cumva o femeie plîngînd azi-noapte ?
- În casă sînt numai două femei,domnule.
Una e fata de la bucătărie, care stă în cealaltă aripă a clădirii.
Cealaltă e soţia mea, şi pot să vă asigur că nu ea a plîns.
- Atunci,cred,că a fost imaginaţia noastră.
- Cu siguranţă,domnule.
- Am predat telegrama domnului Barrymore...
...întocmai cum îi fusese adresată.
- Cine a predat-o ?
- Băiatul meu de aici.
- James! - Da,tată.
- Tu ai predat telegrama domnului Barrymore la castel? - Da.
- Chiar lui în mînă ?
- Nu,domnul Barrymore era în pod aşa că i-am dat-o doamnei Barrymore.
- Pe domnul Barrymore l-ai văzut ?
- Nu,domnule, v-am spus că era în pod.
- De unde ştii că era în pod ? - Sigur soţia lui trebuie să fi ştiut unde se află.
Nu a primit telegrama ?
Dacă s-a produs vreo încurcătură,
atunci să se plîngă domnul Barrymore.
- Doctor Watson ?
Vă rog să-mi iertaţi îndrăzneala. Aici,în mlaştini,nu ne mai formalizăm.
Şi nu mai aşteptăm prezentări protocolare.
Poate că aţi auzit de numele meu de la prietenul nostru comun, Mortimer.
Mă numesc Stapleton de la vila Merripit.
- Mă bucur să vă cunosc. - Şi eu mă bucur.
Am fost la Mortimer acasă şi el mi-a spus cine sînteţi cînd treceaţi prin faţa ferestrei.
M-am gîndit să mă prezint.
Ce mai face sir Henry ? Ne temeam cu toţii
că după tragica moarte a lui sir Charles
noul lui moştenitor ar fi putut refuza să locuiască aici.
Sir Henry sper că nu are vreo superstiţie în această chestiune ?
- În care chestiune ?
- E vorba de legenda demonului cu chip de cîine care bîntuie familia Baskerville.
Aţi auzit de această legendă ? - Da,am auzit.
- Şi domnul Sherlock Holmes ştie de ea ?
Doctore Watson,relatările dumneavoastră despre faimosul detectiv au ajuns pînă la noi.
De vreme ce sînteţi aici, se înţelege de la sine
că domnul Sherlock Holmes e interesat de acest caz.
Sînt curios să ştiu ce părere ar avea.
- În acest moment domnul Sherlock Holmes este ocupat cu rezolvarea altor cazuri.
- Aşadar dvs efectuaţi investigaţia ?
Doctore Watson,dacă aveţi nevoie de ajutorul meu sper că veţi recurge la serviciile mele.
- Mulţumesc.
Sînt aici în vizită la prietenul meu sir Henry şi nu am nevoie de nici un ajutor.
- La revedere. - La revedere.
Foarte bine ! Precauţia e pe primul loc !
- La Londra...
am hotărît să mă îmbrac ca un englez veritabil.
Aşa că scapă,te rog, de toate costumele astea canadiene.
Apropo,uită-te prin ele, poate găseşti ceva ce îţi trebuie.
- Mulţumesc,nu am nevoie de nimic.
- Nu vrei să iei haina asta de blană ?
- Nu... - Ia-o,te rog,poate ţi-e de folos.
- Sir Henry... sir Henry. Nu-l ascultaţi.
Dacă doriţi să ne dăruiţi haina asta de blană,o primim bucuroşi.
- Elisa. - Sînteţi atît de bun, sir Henry.
Exact ca răposatul dvs unchi.
Bietul nostru stăpîn, bunul sir Charles.
John,ştii bine că i-ar fi de trebuinţă.
- Elisa. - Nu mai zic nimic.
Ne-a fost dăruită.
- Ai ieşit, Watson ? Mă uitam cu Barrymore prin bagaje.
Ia spune-mi,Barrymore...
...tu ai primit telegrama lui sir Henry
de la Londra în care te anunţa de sosirea lui ?
- Da,eu am primit-o.
- Băiatul ţi-a înmînat-o chiar dumitale ? - Da.
- Ei bine,nu.Chiar atunci eram în pod, şi soţia mea mi-a adus-o acolo sus.
- Ai răspuns dumneata personal la ea ?
- Nu,i-am spus soţiei mele ce să răspundă...
- Mulţumesc.
- Vă rog,întoarceţi-vă la Londra,imediat.
- De ce să mă întorc ?
- Pentru Dumnezeu,aveţi încredere în mine. Nu vă pot spune mai multe.
Plecaţi şi nu mai puneţi niciodată piciorul aici,în mlaştină.
- De ce ?
- Vine fratele meu ! Nu-i spuneţi nimic din ce v-am spus.
- Îmi pare bine să vă văd. A,tu erai, Beryl ?!
- Jack,eşti încins. - Da.Am alergat după un exemplar remarcabil.
O cyclopidă. Ce păcat că am scăpat-o.
Aţi făcut cunoştinţă ?
- Da.Tocmai îi spuneam lui sir Henry
că e prea devreme să vadă frumuseţile mlaştinii. Orhideele nu au înflorit încă.
- Cum ? Dar cine crezi tu că este domnul ?
- Presupun că e sir Henry Baskerville. - Nu,nu.
Sînt doar un prieten al lui sir Henry. Sînt doctorul Watson.
Doctorul Watson !
- Una vorbim şi alta înţelegeam.
- Doctore Watson,ea e sora mea.
- Am vorbit cu doctorul Watson ca şi cum ar fi fost unul dintre vecinii noştri.
Nu cred că-l interesează prea mult pe el dacă a trecut sau nu vremea orhideelor.
- Acum că o cunoaşteţi pe sora mea,
vă invităm să ne vizitaţi vila.
- Mulţumesc. Urcaţi,vă rog.
- Ciudat loc ne-am ales,nu-i aşa ?
Cu toate astea,facem tot posibilul ca să fim destul de fericiţi,nu-i aşa,Beryl ?
- Foarte fericiţi. - Vă rog.
Am avut o şcoală în partea de nord a ţării, dar soarta ne-a fost potrivnică.
O epidemie a izbucnit în şcoală şi trei băieţi au murit.
Nu ne-am mai revenit niciodată din această lovitură
şi o mare parte din capitalul meu a rămas înghiţit pe vecie.
Totuşi de n-aş fi pierdut
plăcuta tovărăşie a băieţilor,
aş fi gata să mă bucur de propria mea nenorocire.
Şi asta pentru că dată fiind înclinaţia mea pentru botanică şi zoologie,
am găsit aici un cîmp de lucru nelimitat. Cu adevărat nelimitat.
- Viaţa aici poate fi mai puţin tristă pentru dvs,decît pentru sora dvs.
- Nu,nu,nu sînt niciodată tristă. - Ce avem astăzi la prînz ?
Numai eu fac cafea în casa aceasta. Numai eu.
O clipă.
- Iertaţi-mă pentru greşeala mea, doctore Watson.
Vă rog să uitaţi cuvintele pe care vi le-am spus şi care nu au nici o legătură cu dvs.
- Îi voi transmite avertismentul dvs lui sir Henry.
- Faceţi prea mare caz de lucrul acesta, doctore Watson.
Şi eu,şi fratele meu am fost zguduiţi de moartea lui sir Charles.
L-am cunoscut îndeaproape.
Plimbarea lui favorită era prin mlaştină în drum spre noi.
De aceea am fost atît de mîhnită
cînd moştenitorul lui sir Charles a venit să se stabilească aici.
Am simţit că trebuie să i se atragă atenţia asupra primejdiei care-l ameninţă.
- Dar despre ce primejdie e vorba ?
- Cunoaşteţi povestea cu cîinele ?
- Nu cred în astfel de absurdităţi.
- Eu cred,însă.
- Mi s-a părut mie sau nu aţi vrut ca fratele dvs să audă ce mi-aţi spus ?
- Fratele meu se teme ca nu cumva castelul să rămînă nelocuit.
El se gîndeşte la binele sărmanilor locuitori
din aceste ţinuturi mlăştinoase.
S-ar supăra foarte tare dacă ar şti că eu
încerc să-l influenţez pe sir Henry.
- Avem cercetări de făcut,avem cărţi, şi avem vecini interesanţi.
Doctorul Mortimer este unul dintre cei mai învăţaţi oameni în domeniul lui.
Bietul sir Charles...
...era şi el un tovarăş minunat. Poftiţi.
Da... l-am cunoscut bine.
Nu pot să vă spun cît de mult ne lipseşte.
- Poftiţi. - Mulţumesc.
- Ce credeţi,oare ar fi nepotrivit să-i fac o vizită lui sir Henry ?
- Sînt sigur că îi va face plăcere să vă cunoască.
- Tot scrieţi la telegrame. Totuşi,prietenul dvs nu dă semne că ar veni.
Sherlock Holmes ?
E greu să pui lucrurile cap la cap fără el.
E o poveste întunecată,domnule. Foarte întunecată.
- Bună ziua.
Bine aţi venit.
E un loc minunat,mlaştina !
Nu te poţi sătura niciodată de ţinuturile astea mlăştinoase.
Sînt atît de misterioase.
Sînt aici numai de doi ani şi am venit la scurt timp după ce sir Charles s-a stabilit la castel.
Sînt naturalist
şi am explorat fiecare părticică din regiunea asta.
Acolo e mlaştina din Grimpen.
Un pas greşit înseamnă moarte atît pentru oameni cît şi pentru animale.
Cu toate acestea,eu sînt în stare să-mi croiesc drum chiar prin mijlocul mlaştinii
şi să mă întorc nevătămat.
Vedeţi dealurile din spatele mlaştinii ? Sînt adevărate insule.
Pe acolo se găsesc plante şi fluturi rari.
- Am să-mi încerc şi eu norocul cîndva.
- Pentru numele lui Dumnezeu, scoateţi-vă din cap o astfel de idee. Uitaţi-o.
Nu vreau să vă am pe conştiinţă. Nu veţi ieşi viu din mlaştină.
Eu numai pentru că ştiu
anumite semne complicate sînt în stare să fac drumul acesta.
- Linişte !
Aţi auzit ?
- Ciudat loc, mlaştina !
- Dar ce e asta ?
- Ţăranii spun că e cîinele din Baskerville
care îşi cheamă prada.
Nu l-am mai auzit urlînd niciodată atît de tare.
- Sînteţi un om educat. De unde credeţi că vine un sunet atît de ciudat ?
- Mlaştinile scot cîteodată astfel de sunete ciudate.
E noroiul care se aşează, apa care ţîşneşte sau poate altceva.
- Era glasul unei vietăţi.
- Poate că asta a fost.
- Aţi auzit vreodată cum ţipă bîtlanul ?
Mm...da.
- Nu l-am mai văzut cam de multişor pe prietenul nostru comun doctorul Mortimer.
- Face săpături într-o movilă de pămînt.
- Îmi pare bine să vă văd sănătoşi şi fericiţi.
Ceva noutăţi,doctore Watson ? - Din fericire,nu.
- Sînt entuziasmat.
Un lucru mă bucură la culme.
Am făcut săpături într-o movilă de pămînt la Down
şi am găsit un craniu preistoric ceea ce e o adevărată sărbătoare pentru mine.
Dar domnul Frankland,avocatul nostru local, intenţionează să mă dea în judecată
pentru că am deshumat craniul fără consimţămîntul rudelor lui apropiate.
Dumneavoastră rîdeţi,sir Henry, dar eu nu găsesc nimic amuzant.
Pentru că în dreptul britanic oricine poate găsi ceva cu care să se lege de asta.
Iar domnul Frankland e foarte priceput.
Cîteodată se întîmplă să aibă şi cîte şapte,opt procese în acelaşi timp.
Domnul şi domnişoara Stapleton.
- Bine aţi venit la castelul Baskerville.
Veneaţi des la castel ?
Eu şi sir Henry
ne simţim ca nişte oaspeţi aici.
- Da,veneam destul de des aici.
Sir Charles a fost un om foarte ospitalier.
- Unchiul dumneavoastră era sufletul societăţii noastre.
- Cît timp aveţi de gînd să staţi aici ?
- Cred că am să mă stabilesc aici.
- Ia zi-mi, Watson. - Ce anume ?
- Asta-i tot ?
- Mi-a zis că e prea devreme încă...
să mă bucur de frumuseţea mlaştinii.
Orhideele nu au înflorit încă.
- Ce altceva ţi-a mai spus ?
- Mi-a spus că era neliniştită din pricina sosirii moştenitorului.
Adică a dumitale.
- Mă întreb ce altceva ţi-a mai spus despre orhidee.
Ştii că sînt aşa...
- Nu au înflorit încă.
- Orhideele nu au înflorit încă.
Ce înseamnă asta ?
- Că nu au înflorit.
- Ce faci aici, Barrymore?
- Nimic,domnule. Am venit la ferestre.
Noaptea le verific să văd dacă sînt închise.
- La etaj ? - Da,domnule,verific toate ferestrele din casă.
- Haide, Barrymore!
Fără minciuni ! Ce făceai la fereastră ?
- Nu făceam nimic rău,domnule.
Ţineam o lumînare la fereastră şi...
- Şi de ce ţineai lumînarea la fereastră ?
- Nu mă întrebaţi,sir Henry...
Nu mă întrebaţi ! Mi-am dat cuvîntul,domnule,nu e secretul meu.
Dacă m-ar privi numai pe mine, nu aş putea să vă ascund nimic...
- Trebuie să fi fost un semnal.
- Ce fel de semnal ? - Un semnal pur şi simplu.
Să vedem dacă ne răspunde cineva.
- Ai văzut, Watson? Ai văzut...
Ce ticălos.
Barrymore,e un semnal.
Cine sînt complicii tăi ? - Asta e treaba mea.
- Cine sînt complicii tăi ? - Asta e treaba mea.
- Răspunde-mi ! - Asta mă priveşte numai pe mine.
Nu vă spun nimic.
- Atunci pleacă din serviciul meu imediat.
Pleacă imediat, Barrymore! - Foarte bine,domnule.
Dacă trebuie să plec,atunci plec. - Ar trebui să îţi fie ruşine.
Barrymore,familia ta locuieşte împreună cu familia mea
sub acelaşi acoperiş de mai bine de o sută de ani
şi acum descopăr că eşti implicat într-un complot îndreptat împotriva mea!
- Nu, nu, domnule, nu,nu e împotriva dumneavoastră !
- Bună seara. - Bună seara.
- Uite ce-ai făcut, Eliza. Trebuie să plecăm.
Poţi să mergi să împachetezi lucrurile.
- Ce-am făcut ? Ascultaţi-l, domnule!
Sir Henry,nu o să vă mint. Dacă e ceva rău în toată povestea asta...
...credeţi-mă,soţul meu a făcut totul numai pentru că l-am rugat eu.
L-am răsfăţat prea mult cînd a fost copil şi i-am făcut toate poftele
pînă a ajuns să creadă că poate face tot ce vrea.
Şi că lumea a fost făcută numai pentru plăcerea lui.
- Watson, nu înţeleg nimic. - Parcă era posedat.
Mama a murit de inimă rea, din cauza lui, şi a tîrît numele familiei noastre în noroi.
Din crimă în crimă s-a cufundat tot mai jos.
Numai prin mila lui Dumnezeu a scăpat de eşafod.
- Nu înţeleg nimic.
- Sir Henry,dacă aţi şti ce copil fermecător a fost.
Vă pot arăta un portret al lui de cînd era copil. - Nu te deranja să îmi arăţi nimic.Nu...
- Era un înger. Numai că a cunoscut nişte ticăloşi.
- Numele ei de fată e Seldon,domnule.
- Bine,bine. Nu ştiu... Şi ce dacă ?
- Seldon e fratele ei mai mic.
- Aşadar,Seldon ucigaşul e fratele tău ?
- Da,domnule.Moare de foame în mlaştină. John îi dă un semn
...că mîncarea e gata. Şi el îi indică unde să o ducă.Asta e tot.
În fiecare zi tragem nădejdea că a plecat,
dar atîta timp cît e acolo nu-l putem părăsi.
- Nu înţeleg nimic ! Vă rog,nu înţeleg nimic ! Un frate, mlaştina...
Ce fel de cină poate fi în mlaştină ? Ia-o...Nu înţeleg.
Ia-o pe femeia asta de aici, Barrymore. Nu vreau să mai aud nimic din toate astea.
Doctore,nu mai înţeleg nimic.
Explică-mi,te rog, ce tot ziceau aici ?
- Fratele ei Seldon,ucigaşul, se ascunde în mlaştină.
Ei îi dau de mîncare.
- Nu mai spune !
- Lumina trebuie să fie pusă în aşa fel încît să se vadă numai de aici.
Mă uimeşte îndrăzneala lui.
- Ce distanţă crezi că e pînă acolo ?
- Nu cred că e mai mult de o milă sau două.
- Hai să-l prindem !
- Hai ! - Şi ăsta va fi sfîrşitul.
- Nu va fi.
- Sînteţi înarmat ?
- Am un bici. - Eu am un revolver.
- Stai aici şi eu mă întorc la stînga...
- Îţi aduci aminte ce spunea Holmes ?
Despre ceasul acela al întunericului cînd puterile răului se dezlănţuie ?
Scenariul Igor Maslennikov şi Iuri Veksler
Regia Igor Maslennikov
Imaginea Dmitri Dolinin, Vladimir Ilin
Producător Bella Manevici
Compozitor - Vladimir Daşkevici Sunetul - Asia Zvereva
Costumele - N. Lev Machiajul - L. Eliseeva, L. Obrazumova
Directorul filmului - A. Tigai Cameraman - A. Nasirov Editor - N. Cirkov
Regia de producţie Grigori Prusovski
SFÎRŞITUL PRIMEI PÃRŢI